Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NULTI JUN
Lopovi! -Brže, brže!
Prestali su da nas love. Daj da te pogledam!
Gde su te ranili? -Izvini, Izraele! Tako sam glup!
Moramo da kažemo tati. -Nećemo mu ništa reći, jasno? Ubiće nas.
Imaš li ga? -Imam.
Imamo ga. Hajde, kasnimo u školu! To je sve što nam treba.
Hej, pogledaj šta imam! - Još jedna utakmica, hajdmo!
Miči mi se s puta!
Koliko? Koliko ovo vredi?
Možeš li da mi kažeš koliko ovo vredi? - Ne znam, pokaži Mosiju.
Ona je kao devojka iz moje kuće na plaži u Cezareji.
Nemaš kuću na plaži u Cezareji! - Imam! Pitaj Adama, bio je tamo.
To je palata.
Mosi? -Ne vidiš da čitam važne vesti?
Važnije od ovoga?
To je sranje. Ne znaš kako zlato izgleda?
Ovo je mesing. -Vredi li išta? -Rekao bih da vredi...
Nazad na nastavu! - Vredi ovoliko.
Ali nisam... Mosi, nisam pristao!
"Danas, na prvi dan suđenja, Ajhman je ušao u staklenu ćeliju,
naklonio se svom advokatu i nije pokazao nikakve emocije.
Pažljivo je poslušao sudije i nije pogledao rulju u sudnici.
Publika je zadnji put gledala čoveka
koji je naredio ubistvo miliona Jevreja potpisom na papiru,
Adolfa Ajhmana. - Trebalo bi da ga osudimo
u jednom danu za zlo naneto
jevrejskom narodu." - Uspeo sam! -Tišina!
Gospodine, završio sam zadatak! - Ovo je istorijski trenutak. Slušaj!
"Sud osuđuje Adolfa Ajhmana na smrt
za zločine protiv jevrejskog naroda."
Tata, ljutiš li se na mene? -Ne. Ne na tebe.
Hajdemo. -Gde? -Da ti nađemo posao.
Dosta nam je tvojih igara. - Izraele, rekao si mu?
Ne bih nikad. -Dođi!
Tata, gde je taj posao? Mogu sam da odem. -Škola je zvala mamu.
Misle da sam ja uradio ovo tvom bratu. Želiš mi takvu reputaciju?
Kakve to veze ima sa mnom? - Tišina! Muka mi je od tvojih laži.
Izraele, idi kući! Mama te čeka. Idi!
Čovek koga ćemo upoznati je vrlo ozbiljna osoba.
Pokaži mu poštovanje. Jasno? -Da.
Popravimo ti frizuru!
Zamenimo se.
Ja ću to da uzmem.
Šta je ovo? -Iz škole.
G. Zebko! Gospodine!
Jakov. Jaki. Sećate me se?
Upoznali smo se...
Upoznali smo se u sindikatu.
Mi smo iz Libije. Pre godinu dana. Moj otac vozi kočiju.
Podseća Vas da smo se doselili iz Libije pre godinu dana.
Rekli ste da vam treba mali, mršavi... On je oboje.
Da, da. Dođite! Dovešću ga nazad.
Hvala, g. Zebko! -Janek, pođi sa mnom! Ezra, dođi!
Dečak će čistiti peć. Nema više svađanja.
Uzmi pauzu, neka dečak čisti. -Očisti!
Iznutra, mali!
Reci mi, Šlomi, šta će nam deca?
Mršava su i jeftina. Ezra, sećaš se dok si bio mršav?
I dalje mogu da stanem u nju. -Da, ali kako si postao tako lenj?
G. Ezra, dobio sam posao? -Izgleda da nisi.
G. Janek, jesam li dobio posao? -Žao mi je, mali!
Gde je g. Zebko? - Gore, u kancelariji.
G. Zebko! G. Zebko!
U redu, tata, idemo. Dao sam sve od sebe, ali mislim da ne...
Zebko kaže da od sutra radiš. Posle škole. -Ja? -Posao je dobar.
On će ti obezbediti budućnost. Ne pravi gluposti!
Napravio sam glupost. -Molim? -Ja...
Nisam se zahvalio. -Idi! Brzo!
Već kasnim.
Zapravo, u redu je. Sutra ću.
Zanimljivo opažanje, Nejtane! Rone, pročitaj svoje!
Nacisti i saradnici gledali su Jevreje kao rasu, a ne religiju.
Vrlo dobro, Rone! Ajhman je uspešno sprovodio takvu doktrinu.
Zar Jevreji nisu rasa? -Šta ti misliš? Rasa ili religija?
Oboje? -Jesu li svi hrišćani Evropljani? Jesu li svi muslimani Arapi? -Nisu.
Zašto su onda svi pripadnici jevrejske vere Jevreji? -Gde si to ukrao?
Ne tiče te se. -Davide! - Izvinite, gospodine!
Davide, smatraš li se Jevrejinom?
Razumeš li pitanje? -Da, gospodine! -Onda odgovori!
Živim ovde, da. -Jesi li Izraelac? -Ja? Naravno.
Zašto se onda ponašaš kao da te se ovaj razgovor ne tiče? -Žao mi je.
I treba da ti bude. Jer je ovo ključan trenutak u istoriji naše zemlje.
A ti ovako ometaš svoje kolege.
Jesi li uradio zadatak? - Jesam. -Onda izvoli.
Reci mi nešto o Adolfu Ajhmanu.
Bilo je to veoma kontroverzno suđenje. Podiglo je mnogo moralnih pitanja.
Biće ubijen zbog svojih zločina.
Velika je greška ako ga ubijemo. -Molim?
Nisam imao vremena. Brat i ja smo... -To ti otac govori?
Kakve veze otac ima s tim? - Pogrešno je ubiti nacistu?
Bog je rekao: "Oko za oko." - Da, ali oko nije život.
Vi arapski Jevreji žalite se da vam je loše u našoj zemlji.
Ali pogledajte svoj stav prema zverstvima prema evropskim Jevrejima.
Nije istina, gospodine! Otac mi je bio poslan u nacistički logor u Libiji.
Ranije nisam znao za Ajhmana. Ali sad znam. Čitam o njemu.
Gde si čitao?
To nisu novine, to je tabloid. Propagandne dezinformacije.
Neofašističko smeće. Odakle ti to?
Znaš šta je najtužnije?
Što si previše neuk da bi razumeo bilo šta od toga.
Marš napolje! Marš napolje!
Tamare, nastavi! Šta si napisao?
Mali! Imamo novu pošiljku cigala. Dođi!
Vidiš Kukurikua tamo? Tipa koji liže lizalicu?
Idi do njega! Kukuriku! Vodi ga, nađi mu radnu odeću!
Dođi! Došao si na pauzi.
Hvala, Kukuriku!
"Kada je optuženi proglašen krivim po svim tačkama optužnice,
tužilaštvo je tražilo smrtnu kaznu za Ajhmana.
Nemačka odbrana je rekla:
"Svakoj državi može da se desi ono što je Nemačkoj."
Turska kafa! -Popij je! Daće ti energije.
Uzmi je! -Ne, hvala. Ne bih.
Hvala puno. Vruća je.
Dosta! Stanite!
Koji ti je đavo? Kretenu! Uključi mozak!
Šta se dogodilo? Šta je uradio? -Verovatno ništa,
ali Ezra je dovoljno dugo ovde da zna
da je bolje da viču na njega, nego da ga ubiju jer se buni.
Ubiju? -Šlomi Zebko je pobio više Arapa od britanske vojske.
Zato se pazi! -Ja? Ja sam Jevrejin. -Ti!
Ja? -Je li alat u kamionu, Kuku? Upadaj u kamion!
Obraćate se meni? - Jesi li gluv? -Nisam.
Onda se pokreni!
Reci mi, šta si ti? -Molim? - Odakle si? Imaš tamnu kožu.
Izraelac sam. -Sjajan odgovor.
Slušaj, uskoro dolazimo do tog škrtog Jemenca.
Odbija da dostavi, iako smo platili. Ako i kad ti kažem...
Kako se ono zoveš? - David. -Ako i kad ti kažem:
"Davide, pregledaj rezervoar", popećeš se unutra
i probušićeš rezervoar propana. -Želite rezervoar s rupom?
Naravno da ne želim. Ali pretežak je
i Jemenac mi ne da da koristim njegovu dizalicu.
Nećemo moći da ga ukrcamo u kamion sami.
Ne nameravam da platim toj svinji dostavu, a da ništa ne dobijem.
Ako ja ne dobijem rezervoar, neće niko.
Čekaj ovde! Govno jedno! -Stidi se!
Platio sam dostavu, a ti kažeš da nisam. Ezra je platio 30 lira!
Rekao sam mu 60, a ne 30. Ezra je glup!
Davide! -Da, g. Zebko? - Pregledaj rezervoar!
Skloni to! Skloni!
Ulazi unutra! -Samo čas.
Imate li druge merdevine?
Razmisli, uzmi drugi kamion... - Platio sam dostavu! Šta ovde piše?
Dragi dečače, sjajno! - To je bila moja ideja!
Pametan dečak. -Gde te je samo našao, mali?
Kradeš delove, kradeš novac. Sad želiš da mi ukradeš najboljeg radnika?
Najboljeg? -Hajdemo!
Nosi svog roba i svoju drugorazrednu peć.
I nikad se ne vraćaj ovamo! Tvoj teroristički novac ovde ne važi!
Sedi napred!
Kako si ono došao kod mene? - Moj otac, Jaki. Jakov Sada.
On odvozi Vaš otpad. -A, da.
Rekao je da si upao u nevolju. Krao si. Šta si ukrao?
Ništa ozbiljno. Čokoladice, slatkiše.
Svako zaslužuje drugu priliku. Napraviću muškarca od tebe.
O, ne! Nadam se da nije došao da te uhapsi.
Zbog čega?
Kako si? -Dobar dan.
Besnilo? -Zašto ne besnilo? Razmisli!
Epidemija besnila na jugu. Moraju da pobiju sve pse, šakale i kojote.
Ništa ne prepuštaju slučaju. I ta gomila lešina truli na suncu.
Možeš li da zamisliš taj smrad? Moramo da ih spalimo.
Samo ih zakopajte! - Ne možemo. -Zašto?
Zbog vode. -Vode? - Da, zbog pitke vode.
Ne možemo da zakopamo životinje i rizikujemo kontaminaciju pitke vode.
Moramo da ih spalimo. Nemamo izbora.
Priča je glupa. Ali ako želiš da to kažem...
Nema problema. -Sjajno! Super, Zebko! Puno ti hvala.
Kad ga dovodite ovamo? - Koga? -Besnog psa.
Ne mogu da ga dovedem ovamo. -Ne njega. Leš. Ono što spaljujemo.
Da dovedemo Ajhmana ovamo? Nema šanse, peć mora da bude prenosna.
Hajime, to je ogromna peć! Ima više od dve tone.
Ja ne naređujem, samo prenosim naređenja.
Još radimo za Ben-Dova? - Komandanta Ben-Dova.
To ne može da bude tako. -On sad vodi sve zatvore u zemlji.
Pozdravlja te, samo da znaš. - Zašto ne dođe da me pita lično?
Šalje kurire? -Nije tako. Zna da smo prijatelji.
Hajime, napraviću ti peć! Ali pod jednim uslovom.
Reci Ben-Dovu da želim psa živog. Sam ću da ga spalim. Ovde.
Želim da čujem kako vrišti. Bolje od Vagnera.
Hajime, zašto si tako ozbiljan? To su samo besni psi, zar ne?
Da. Da, besnilo.
Kad će biti spremna? -Biće spremna na vreme, ne brini!
Sjajno, hvala, Šlomi!
Nazdravimo u to ime! - Ne mogu, na dužnosti sam.
Znaš li šta bi bilo da ne odem sada? Novinari bi me čekali ispred zatvora
i pisali bi naslove o Ajhmanovom donjem vešu.
Ne brini! Šta ćeš da popiješ? - Brinem se. Sutra ulaže žalbu
i ako ne prođe, procedura će početi brzo da se odvija.
Kod kuće pijem perno. -Perno? Moraćeš da piješ partizansku rakiju.
Janek je pravi. Odlična je.
Do đavola! -Šta je? -Taj gad!
Neko mi je ukrao piće. Moram da počnem da zaključavam vrata. -Moram da idem.
Čekaj, Hajime! Želim da kažeš mojim ljudima.
Bolje da čuju priču o besnilu od službene osobe.
Davide! Dolazi ovamo!
Dođi, želim da čuješ ovo!
Davide, želim da čuješ ovo!
Davide!
Davide! Dolazi ovamo! Davide!
Ne boj se! Dođi ovamo!
Izvini, nisam hteo. Ne ljutim se na tebe.
Nisam ljut. Znaš...
Čuo si previše. Biće brzo. Neće biti krvi.
Samo ću ti zdrobiti grlo.
Šta si radio u mojoj kancelariji? -Ništa, kunem se.
Ništa nisam čuo, kunem se. -Nisam te to pitao.
Vraćao sam ga na mesto, kunem se. -Slušaj!
Najbolja stvar kod pametnih dečaka je to što znaju da su pametni.
Zato znam da znaš da to što si čuo u kancelariji mora da ostane tajna.
Šlomi, gde si? -Ovde sam!
Šta je? -Brzo dođi! Janek je! -Janek?
Janek, šta se dogodilo? -Dobro sam. - Dajte mu vazduha, odmaknite se!
Gde te boli? Ezra, donesi mu vode!
Jeste li videli šta se dogodilo? - Pao je kao kruška.
Gde te boli? -Dobro sam. - Udario si glavom? -Videli ste?
Nisam bio ovde. Dotrčao sam... -Ne to. Videli ste šta žele da napravimo?
Peć? -Jeste li videli nacrt? Ovo. Ovo je original.
"Topf"? -"Topf and Sons". Nemačko je.
Firma koja je napravila krematorijum u Aušvicu.
Ovaj model se zove "Klinac". Šlomo, zašto pravimo nacistički krematorijum?
Zašto? -Svi nazad na posao!
Nazad na posao!
Hajime, moraju da znaju šta prave! Moraju da znaju.
Šlomi, ne mogu! Ben-Dov će me ubiti.
Ben-Dov neka se jebe. To nije molba. Garantujem za svoje ljude.
Neće nikome ništa da kažu.
Ezra, Davide! - Da, g. Zebko! -Dođite!
Trebate nam i vi. -Evo.
"Dobro veče, Juval Fridman javlja se iz Jerusalima.
Ajhman će uložiti zadnju žalbu Vrhovnom sudu sutra ujutru.
Teško da će bilo kakav novi dokaz uspeti da oslobodi nacistu.
Ako bude smaknut, biće to prva smrtna kazna ikada u Izraelu.
Posle odobrenja smrtne kazne prema britanskim zakonima..."
Rekao sam da mi ne smetaš! -Ovo je slobodna zemlja!
Nemaš dozvolu da me slikaš! - Vojska će mi to reći, a ne vi!
Nastavi tako i baciću te preko onog zida tamo! -Hajde, olakšajte nam posao!
Znam šta tražiš! -To je prilično jasno. Pazite!
Je li sve u redu? -Da, da.
Nisam postao granični policajac kako bih bio zatvorski čuvar.
Obesićemo gada i sklonićemo se iz ovog logora.
Pre nego što ga zaštitimo od drugih, moramo da ga zaštitimo od njega samog.
Zatvorenik čeka žalbu. Dugo ćemo biti ovde.
Budite na oprezu!
Gde je komandant Ben-Dov? - Već je odveo facu dole.
Čekali su, ali... -Do đavola!
Ako žalba bude odbijena i smaknemo nacistu,
izbušićemo rupu u plafonu,
gledaćemo nacistu u oči i spustićemo ga.
Onda ga pustimo da visi 20 ili 30 minuta. A onda...
Šta ćemo onda? - Nije komplikovano.
Odnesemo ga u drugu zemlju gde će spaliti telo.
Mi to ne možemo. Jevreji se ne kremiraju.
Ali on nije Jevrejin. Ko kaže da ne možemo da kremiramo nejevrejina?
Ne brine me spaljivanje nejevrejina. Rekao si mi da nemamo... Kako se zove?
Krematorijum. -Bacite telo u jarak u pustinju. On je to radio milionima.
Dobra ideja. Ali postoji pravno pitanje.
Da. Kancelarija glavnog tužioca odlučila je da nemamo pravo
da odbijemo da predamo telo Ajhmanovoj porodici.
Zbog toga sahranjivanje postaje metod skladištenja, a ne odlaganja.
Premijer neće dopustiti da Ajhmanov grob postane nacistički hram.
Zamislite to! Da smeđekošuljaši idu na hodočašće svom mučeniku.
Ako žalba bude odbijena i Ajhman bude obešen,
najbolje je da kremiramo telo
pre nego što ga bilo ko zatraži.
Trebalo bi da obavestimo Hajima. Hajime! Hajime!
Avivi! Avivi! Avivi!
Ti. Ko si ti? -Berberin. - Ne, nisi ti berberin. Avivi!
Ko te je pustio unutra? -Čuvar. Bio je ovde.
Kuda je otišao? -Otišao je po... - Kapetane Amzalag! -Da, Vas.
Otišao si sa straže, Avivi? -Da nađem Vas. Čuo sam da ste imali nesreću.
Nikad ne odlazi sa straže! Ko je ovaj ovde? -Berberin.
Radimo samo s Jaišom. -Ne možemo da radimo s njim. -Zašto? -Umro je.
Jaiš je mrtav? - Da. -Nemoguće!
Izvolite. -Ko je pozvao berberina, a da mene ne pita?
Ben-Dov je rekao da je klijent tražio šišanje. Žena mu dolazi iz Nemačke.
Molim? Ona šta? Zašto ne znam za to?
Berberin ima dozvolu za ulazak. -Stoji pored njega. Ni makac dok se ne vratim.
Jasno? Upozoravam te, Avivi!
Hajime, gde si nestao? Šta Šlomi kaže? Imamo li peć?
Zebko će napraviti peć. Ali ima jedan uslov.
Evo ti ga na! -Želi da mu dovedemo klijenta.
Znate kapetana Amzalaga?
Zebko misli da je jedini koji je razneo hotel "Kralj David".
Zebko je terorista. -Zajedno smo se borili kod Ecela.
Pre nego što sam prešao u Haganu. Genijalan vojni um.
Ali on je životinja. -Reci mu da će Ajhman biti spaljen ovde.
Taj nacista napušta ovaj zatvor samo kao pepeo.
Rabine, zvuči li Vam išta u vezi s tim problematično?
Ako u njoj ne budu kremirani Jevreji, religiozno mišljenje je nepotrebno.
Ali, zanima me, zašto jednostavno ne napravite lomaču?
Ajhmanova otmica iz Argentine bila je nezakonita prema međunarodnom zakonu.
Službe bezbednosti bi volele da sve ostalo bude po pravilima. -U redu.
Izgleda da imamo svoju peć. - Hajime, sad možeš da ideš! -G. Miša.
Upoznali smo se ranije. -Drago mi je da Vas ponovo vidim.
Ja sam Ajhmanovo obezbeđenje. - Prepoznajem Vas iz sudnice.
Hteo sam da kažem da Vas smatram pravim herojem.
Bio sam na svakom danu suđenja. Kad je svedok pričao Vašu priču...
Dok ste Vi sedeli u sudnici? Svi bi trebalo da čuju Vašu priču.
Miša, kad ideš u Poljsku? - Uskoro. Ne znam tačno kad.
Mogu li da Vas pitam, jeste li Vi preživeli Holokaust? -Ne.
U redu je, možete da mi kažete. - Rođen sam u Kfar Sabi.
A Vaši roditelji? -Treća generacija Izraelaca. -Vaša narodnost? -Turska.
Obe strane? -Da. -Izgledate kao Evropljanin. -To je problem?
To što izgledate kao Evropljanin? Ne. To je mera opreza.
Izgledate kao Evropljanin. Evropski Jevreji ne smeju da čuvaju naciste.
Ovde ne smem da imam ljude pogođene Holokaustom.
Ne želim da ljudi postanu... Emotivni.
Samo bliskoistočni i severnoafrički čuvari. Ja sam Marokanac.
Ne ulazite u ćeliju dok Vam ne kažem.
Kad uđete, odmah ćete sesti na stolicu.
Ustajete samo ako Vam ja kažem. Okrenite se, ruke na zid!
Već su me dvaput pretražili. Da sam znao, ne bih prihvatio posao!
Koristićete samo češalj. - Treba mi sprej. -Bez spreja.
Svaki put kad ste spremni da sečete, reći ćete mi. -Svaki put? -Da. Otvaraj!
Čekajte ovde!
Gospodine, on sere!
Berberin je ovde. Jeste li spremni za šišanje? -Da.
Hvala, kapetane!
Može? -Hajde!
Izvinite.
Možete da ustanete.
Ostavite me na miru!
Jeste li dobro, kapetane?
Pustite me, molim Vas!
Vi izraelski policajci sve radite naopako. Vi ste njegovi zatvorenici.
Ne smete da razgovarate s novinarima!
Ostavite ga na miru! Do đavola!
Kako je bilo čuti presudu?
Bilo je... Kao kad piješ čašu hladne vode.
Kog đavola on radi? -Ponaša se čudno od nesreće.
Hajime, već sam pretražio!
Nije me briga ni da Ben-Guiron dođe da ga vidi.
Od večeras, pretražujemo ćeliju dvaput tokom svake posete.
Josefe! -Da, gospodine? -Na šta te podseća pijenje čaše hladne vode?
To je... Osvežavajuće? Je li tako? Jesam li pogodio?
Ne znam. Nije takvo pitanje.
Da pozovem lekara? - Ne. U redu je, u redu je.
Do đavola!
Stani! Kuda ćeš? - Pusti ga! -U redu, idi!
Reci mi, šta bi to moglo da se desi ispred zatvora u četiri ujutro
zbog čega se isplati voziti busom i kampovati ovde poput klošara?
Došao sam da vidim kako ste. To je bila ozbiljna nesreća.
Mogli biste da mi date nešto. Neki detalj. Neku sitnicu.
Ne budite toliko tvrdoglavi! Šta čita? Šta je večerao?
Zamislite svoje lice na naslovnici. Dobićete unapređenje i povišicu.
Povišicu? Par lira više i čin majora? Da ceo dan sedim za stolom?
Prihvatam bilo šta. Ako se bojite, možete da budete anonimni.
Bojim? Bojim čega? -To vi meni recite. -Ti si varalica. Lopov.
Ja sam novinar. - Ti praviš probleme.
Hvala. Ne želite da uđete u istoriju? - Istorija može da ide dođavola.
Vaša cigareta, gospodine!
Jeste li dobro, kapetane?
Ne boli? -Ne. - Vaše oko, mislim.
Moje oko? -Neko bi trebalo da Vam ga pregleda.
Gospodine! -Ne idete na sud za žalbu, kapetane?
Ne, imam slobodan dan. - Ali bićete sutra ovde?
Da. -Možete li da date ovo mojoj ženi, u slučaju da je nikad više ne vidim?
Trebalo bi to da date svom advokatu. - Jesam. Ali za svaki slučaj.
Molim Vas. Molim Vas.
Dobro jutro. Cigarete? - Stavite na moj račun!
Možete li da me vratite?
Za mene?
I dalje ste tvrdoglavi? -Da.
Moram da priznam da sam nervozan što vam se obraćam na engleskom
i još više što sam u Poljskoj prvi put od izlaska iz Aušvica.
I pre svega, što sam pred ovim getom.
Živeo sam ovde, iza ovog prozora. Sam. Imao sam 16 godina
i imao sam sreće da imam dozvolu za hodanje.
Naređeno mi je da nađem sve Biblije u getu, da ih skupim
i odnesem na spaljivanje. Jednog jutra, posle nedelja pokušavanja,
konačno sam ubedio staru udovicu da mi da svoju Bibliju.
Živela je ovde, na poslednjem spratu.
Uzeo sam njenu Bibliju i, dok sam silazio niz stepenice,
preskačući ljude koji su spavali na svakoj stepenici,
primetio sam nacističkog čuvara koji je uvek imao psa na povocu.
Nije bio na uobičajenoj poziciji. Razgovarao je sa svojom ženom.
Osetio sam miris njenog parfema dok sam prolazio.
Odjednom me je čuvar zgrabio za kosu, bacio na pod
i vukao me ulicom i bacio na klupu koja je bila ovde.
Upravo ovde. Saznali su da nisam spaljivao Biblije
i dobiću svoju kaznu.
Ti nacisti su koristili strašno oštar bič
i kad me je udario po leđima, moj um me je iznenadio najčudnijom stvari.
Brojao je. Jedan. Broj jedan.
Dva. Tri. Četiri. Činilo se ludim brojati.
Šest. Sedam. Osam. Pomislio sam, voleo bih da stane na 25.
Ako me udari više od 25 puta, umreću!
11, 12, 13. Pao sam u nesvest.
"Aufšten!" "Ustani" na nemačkom. I dan-danas ne znam odakle mi snaga,
ali ustao sam. Nisam hteo da me ubiju. Znao sam da će me upucati, ako potrčim.
Pomislio sam, možda me neće upucati pred svojom ženom.
Okrenuo sam se i potrčao.
Trčao sam koliko su me noge nosile i srušio sam se među ovim zgradama.
Znam šta neki od vas misle: "To nije najgora priča Holokausta."
Dodaću: "Nije ni najgora stvar koja se meni dogodila."
Ali govorim vam to s razlogom.
Tokom Ajhmanovog suđenja, radio sam s izraelskim državnim tužiocem,
Gideonom Hausnerom. Istražitelj sam Šeste policijske stanice u Jerusalimu.
Zajedno smo ispitivali samog Ajhmana. Uživo.
Adolf Ajhman je osuđen na smrt i dok čekamo ishod njegove žalbe
i hoće li smaknuće biti sprovedeno, hteo sam da čujete moju priču.
Kroz ovaj proces, izgubio sam razumevanje prave pravde.
Kako se ona sprovodi? I šta ona znači za zločine ovakvih razmera?
Nisam mogao da shvatim. Onda, jednog dana, u razgovoru pre suđenja,
čovek mi je rekao da je živeo u tom istom getu.
Rekao sam mu da sam i ja. Pitao me kako se zovem. Rekao sam, Aronson.
On je rekao: "Aronson? Video sam dečaka tog imena
kako ga bičuju 80 puta." Ne 18 puta.
Ili 30, ili 50, već 80 puta.
Pitao sam: "Kako znaš da je 80?" On je rekao: "Bio sam tamo.
Brojao sam." Ja sam brojao. On je brojao.
Moje razumevanje pravde u ovom kontekstu postalo mi je jasno.
Naređenje.
"Kasnije su nam rekli da je taj Aronson mrtav."
Odmahnuo sam glavom i rekao mu: "Nije mrtav.
Stoji ispred tebe."
Dobro veče. -Dobro veče. Ja sam Ejda iz Jevrejske agencije.
Naravno. Je li sve u redu? Mislio sam da je u 20 sati. Zar ne?
Da, ali želim da te pripremim za program večerašnjeg događaja.
Treba ti još trenutak? -Dva trenutka, ako nije problem.
Nema problema.
Miša, ovuda!
Ovuda je kraći put.
Ne mogu da prestanem da razmišljam o priči koju si danas ispričao.
Nikad je neću zaboraviti. Sigurno je teško vratiti se ovamo.
Hvala. Baš mi je čudno.
Ovde.
Dve votke, molim vas!
S hotelskim barom nešto nije u redu? -Izvolite! -Hvala.
Živeli!
Morala sam smisliti izgovor da porazgovaramo nasamo.
Hotel je pun delegata. - Zar planiraju da me otruju?
Šula i Amerikanci će ti dati nemoralan predlog.
Nemoralan? -Želela sam da ti danas u autobusu kažem za to,
ali nisam bila sigurna kako bi to izgledalo.
Današnji prolazak kroz geto bio je tek proba.
Iz njihove perspektive, uspešna proba.
Žele da stvore godišnji program i pretvore geto u turističku atrakciju.
Izvini, ponekad nisam jasna. -Ne, samo čekam nepristojan predlog.
Žele redovno da te dovode ovamo kako bi pričao svoju priču.
Tvoje svedočanstvo. Žele da stalno iznova proživljavaš to mučenje.
Da opisuješ najbolnije, najtragičnije trenutke svoga života.
Stalno iznova, pred strancima, kao neka cirkuska atrakcija.
Oni se prisećaju tih zločina. Zapravo si me otela. -Molim? Naravno da ne.
Možda nisi nameravala, ali to je ishod tvoje hrabre radnje.
I uprkos mojim sumnjama, nastavila si. -Morala sam da te upozorim.
Nisam razmislila o načinu na koji ću to uraditi.
Nagovaram te da odbiješ ponudu. Uveravam te da je tvoja prošlost tvoja
i privatna. Svi želimo da pomognemo svojoj zemlji, ali ovo je previše.
Ne moraš da prodaješ svoju bol. - Ovo je zaista zapanjujuće.
Ti si radnica Jevrejske agencije, a želiš da sabotiraš njihove planove.
Veće je od toga. Ne želim da "da se ne zaboravi" postane "prisetimo se".
Iskorišćavaju te. Ako pristanemo, ako se uključimo u ovaj bol,
postaćemo najveći geto ikada izgrađen,
ali ćemo ovoga puta zidove sazidati sami.
Bolje da idem. Nepristojno je kasniti našim domaćinima. -Čekaj!
Tvoje reči su uvredljive. - Nisam se dobro izrazila, žao mi je.
Najiskrenije verujem da Jevreji treba da budu gospodari svoje sudbine.
Ali zašto prihvatiti našu teskobu? Zašto proživljavati užase iz prošlosti?
Proživljavati prošlost kako bi se opravdala sadašnjost?
Kako bi se potvrdilo šta se dogodilo? Dogodilo se.
Ne moramo da umanjujemo svoje slabosti, ali ne moramo ni da tugujemo
kako bismo bili ponosni i slobodni u svojoj zemlji.
Pogledaj bar! Šta vidiš?
Pijane muškarce.
Kad sam konačno došao u Izrael, posle geta, posle Aušvica,
posle izbegličkog kampa na Kipru, sreo sam imigracionog službenika.
Ova zemlja je postojala tek nekoliko dana.
Tada sam prvi put nekom rekao šta sam sve prošao da dođem do Izraela.
Sav taj bol i užas skupljani u meni godinama konačno su izašli.
Ispričao sam mu istu priču koju sam ispričao danas u getu.
Imigracioni službenik me je pogledao i znaš šta je video?
Video je iscrpljenog, očajnog čoveka.
Kost i koža, groznog zadaha. Nemoćnog glasa.
Zaključio je da je sve što sam mu ispričao izmišljeno.
Jer osoba ne može da pojmi takvu priču.
To me je strašno povredilo i rekao sam sebi da više neću da pričam o tome.
O ubijanju mojih roditelja gasom. O ubistvu moje desetogodišnje sestre.
Jer neverica drugih ljudi me je samo dodatno bolela.
Ali kad je Ajhman uhvaćen i doveden na suđenje u Izrael,
i kad mi je dodeljeno da ga ispitujem,
ponosno sam stajao celo suđenje, noseći izraelsku policijsku uniformu
i gledao kako svedoci daju iskaze i kunu se u Bibliju
i kako njihove priče više nisu proglašavane izmišljenima,
već su postale zvanična svedočanstva. Tada sam prestao da osećam sramotu.
Cela zemlja je slušala svaku reč na radiju, u autobusima, u školama
dok su ti događaji beleženi.
A svi ljudi koji nisu znali ili nisu hteli da znaju, čuli su sve.
Konačno su verovali.
Vidim onog čoveka za šankom i setim se da su se sva ta zverstva
događala u njegovom dvorištu. Pred njim, širom otvorenih očiju.
Znam da bi on voleo da sve šta se dogodilo ostane izmišljotina,
prolazna noćna mora. Da to porekne i da zaboravi.
I ja sam to pokušao. Iz njegove perspektive, šta drugo očekivati?
On je samo čovek. Ali dok sam živ, to ne može da se događa u mom svetu.
Nacisti su mislili da me ponižavaju kad su mi tetovirali broj na ruku.
Ali zapravo su mi dali svrhu.
Imaš pravo kad kažeš da nisam samo osoba koja je preživela Holokaust.
Nisam sam preživeo to. Ne. Ja to ne gledam tako.
Ja sam fosil. Ostatak.
To je u svakoj bori na mojoj koži, u svakom organu u mom telu.
Ne zaboravi, autobus kreće u 7 sati.
Rekao sam Šuli da ne idem, jer nisam jedan od govornika. -Stvarno?
Već sam bio u Aušvicu. -Naravno.
Onda je ovo zadnji put da se vidimo.
Sutra ću ispratiti Amerikance na aerodrom i idem na svoj let.
Mislio sam da živiš ovde, u Poljskoj. - Još ranije sam tražila premeštaj.
Agencija me je premestila u švajcarski odsek. Trebalo bi bolje da mi odgovara.
Nadam se da će biti tako. -Ako je tako, želim ti sve najbolje.
Hvala. -Ako se ikada vratiš u Izrael...
Ako ti ikada dođeš u Švajcarsku...
"Predsednik je odbio Ajhmanov zahtev za pomilovanje.
U ličnom pismu, osuđeni nacista je napisao:
"Ako je moj mač ostavio žene bez dece,
i vaša će majka ostati bez dece među ženama."
Radi! -Radi!
Spojite dimnjak! Isprobajmo je!
Manje pritiska.
Super, mali!
Snažno pritisni!
Je li sve u redu? - Sve je savršeno.
Arogantno dete. - Rekao sam vam.
Pitam se na koga je. -Hajde! Hajde! Zar ne znate da radite? Guraj!
Nalevo, nalevo, gurajte!
Uzmi! -Zatvori!
Nosi to tamo!
Vreme je!
Zatvorena je.
Trebalo je da bude pepeo, zar ne? Šta misliš?
Mislim da prilično dobro miriše.
Ne brini, biće sve u redu!
U čemu je problem? -Osim ako premijer ne želi Ajhmana srednje pečenog,
trebaće nam veći gorionik. -Ezra, idiote jedan!
Uradio sam sve tačno prema nacrtu. -To je bilo samo za strukturu!
Znao si to!
Trebaće nam još jedan gorionik. - Nemoguće ga je napraviti za jednu noć.
Zaključan je iznutra. Ne mogu da uđem.
U redu, Davide, dođi! Vidiš onaj otvor?
Možeš da se popneš tamo? -Možemo do Hatukine kuće da ga pitamo. Razumeće.
Nije zločin ukrasti od lopova. Kuku, stani tamo! On će te podići.
Šta ako nas uhvate? - Neće. Ako te uhvate...
Ispruži ruku! Zatvori prste! Stavi palac okolo!
Snažno! Sad me udari!
Hajde! Vrlo dobro.
To je sve? -To je sve.
Ako treba, uradi to nekoliko puta! Dok ne uspavaš čoveka. Kuku, hajde!
Davide! Znaš šta dobijaš, zar ne? -Da.
Idi! Nemamo puno vremena.
Ja ću te uhvatiti, ne brini!
Imam nešto teško. Bacite mi uže!
Šta je ovo? -Uzeo sam sve što je bilo pričvršćeno.
Mislim da kiseonik povišava temperaturu. -Tako je.
Jesi li znao to, Ezra? Daj detetu kompliment.
Naravno da sam znao. Samo sam mislio... -Hajdemo! Kralj David.
Skoro smo gotovi. - Hajdemo, nemamo vremena!
Ko će upravljati time? - Idem po svoj alat. -Janek!
Molim! -Ulazi u kamion! -Ne, ne. Neka Ezra ide, on je tehničar.
Ja samo sečem metal, Šlomo! Ne znam ni kako da ga upalim.
To moraš da budeš ti. -Šta ako nešto pođe naopako?
Ezra! -Ne znam.
Davide! -Savršena je. -Čuo si dete.
Osveta.
Crvena cev, gas. Plava cev, kiseonik. Samo prati boje.
Prvo gas u okvir, onda u posudu. Upali vatru i treba da bude plavi plamen.
Ne puštaj kiseonik, dok ne upališ vatru!
Opasno je, može da eksplodira.
Jan! Pogledaj me! -Shvatio sam.
Zdravo. -Skinimo ovu grdosiju s kamiona.
Je li sve u redu, gospodine? -Kapetane, mogu li da telefoniram? Hitno je!
Dođi!
Davide! -Hajdmo!
Treba mi David unutra. -Šta da kažem njegovoj majci?
Reci joj da je neophodan. -Da mi traže sina u fabrici noću?
Da je neophodan za državu. Zadnji put.
Neće se ponoviti. Hvala, Jaki!
"Crvena cev je gas, plava cev je kiseonik. Prati boje!
Ventil za gas na okvir, a onda na rezervoar."
Kad vidiš plavi plamen, otvori ventil za kiseonik,
prvo za okvir, onda za rezervoar. "Razumeš li me, Janek?
Ne otvaraj ventil za kiseonik dok se ne upali plamen od gasa. Jasno?"
Jasno.
Šta to radiš? -Palim cigaretu. - Dete si! Miči mi se sa stolice!
Prošlo je 20 minuta, gospodine! Pripremite se da dostavite telo.
Spustite ga!
Nije bilo namerno. Izvinite, velečasni!
Na drugu stranu.
Mislite da treba još vremena?
Šta to stavljamo unutra?
Jedne noći u Birkenau, probudili su nas veoma rano.
Smrzavao sam se. Stalno mi je bilo hladno, ali nikad kao toga dana.
Kad smo izašli, poljski čuvari su nam dali lopate
i rekli su da su se staze kod nacističkih baraka smrznule
i da moramo da ih prekrijemo peskom kako se oficiri ne bi okliznuli.
Dok je sunce granulo, videli smo da na led ne bacamo pesak, već pepeo.
Iza krematorijuma su se nalazila brda pepela.
Od osobe ostane tako malo pepela.
Janek, je li uspelo? Janek, jesi li uspeo?
Je li uspelo? Janek! Janek! Je li uspelo?
Janek!
Da. -Davide! Dođi!
Šlomi, jeste li čuli? To!
Ne mogu da verujem! Uspeli smo!
Sad možete da dodate novi suvenir. -Izvoli! -Šta je to?
Nije plata danas. -Idi kući!
Već sam se naspavao. Pomoći ću Janeku. -Ne možeš.
Zašto ne? -Nema više šta da se uradi. -Nema šta?
Posao za Hiltona će trajati tri nedelje. -Ti nećeš raditi na tome.
Zašto ne? -Jer ti dajem otkaz.
Kako to mislite? - Znaš šta je otkaz?
Znači da više ne radiš ovde.
Zašto? -Jer ja tako kažem. -Ali zašto? -Ne želim da radiš ovde.
Zašto? -Jer ja tako hoću. -Zašto? - Zar samo umeš da pitaš "zašto"?
Zato što si dete, a ovo nije mesto za decu. -Ali šta sam uradio?
Zar nisam bio dobar radnik? Nisam deo tima? -Nisi.
Bez mene ne bi bilo gorionika. Janek ne bi znao da ga osposobi.
Misliš da si zaslužan za sve? Grešiš! Ti si samo deo kolektiva.
Vaš sam najbolji radnik i Vi to znate. I sami ste rekli. -Bahat si
i želim da odeš. Odmah.
Nije fer.
Činim ti uslugu. Jasno, Davide?
Idi kući, idi u školu! Nauči nešto normalno, nađi profesiju!
Imam profesiju. Volim ovu fabriku i želim zauvek ovde da radim.
To se nikada neće dogoditi. - Zato što sam arapski Jevrejin?
Zato što si lopov.
Mislio si da ću zaboraviti da si mi ukrao sat?
Rekli ste da svako zaslužuje drugu priliku. -Da.
Imao si svoju priliku. Sad je gotova.
Vi ste prvi ukrali sat. Britanskom vojniku. -Nisam ukrao, već uzeo.
Koja je razlika? -Bio je mrtav. - Jer ste ga ubili. Lopov ste i ubica.
Ubijali ste Britance, Arape, Jevreje i ponosni ste na to.
Vaši zločini su ovde izloženi. - Ja sam to uradio za svoju zemlju.
Ti si to uradio samo za sebe. A sada, odlazi!
Želiš da me udariš?
Šta ste to uradili?
Kad ti kažem, ona je Italijanka. - Francuskinja je, tata mi je bio tamo.
Italijanka, zar ne vidiš? - Izgleda kao tvoja mama.
Mogu li da gledam s tobom? - 10 centi za gledanje.
Dajem ti 10 lira za cele novine.
Pozdravlja nas Tomerova mama. -Daj mi ih! -Gubi se!
Dobićeš ih kad pročitam.
Zašto bih izmislio to? - Ne kažem da ste izmislili.
Ali ne verujete mojoj priči. Ne verujete da sam napravio peć.
Nije važno da li Vam verujem.
Vikipedija ne može da doda Vaše ime na članak o Ajhmanovom smaknuću
kao graditelju peći jer ne možete da dokažete svoje učestvovanje.
Pokušala sam da kontaktiram radnike koji su još živi, Zviku i Ezru. -Kuku.
Niko ga nije zvao Zvika, zvali su ga Kuku, skraćeno za Kukuriku.
Voleo je lizalice u obliku petla. Razumete?
Nisam mogla da kontaktiram Kukua. - Dementan je, u staračkom je domu.
Dobro. Razgovarala sam s Ezrom i kaže da nije bilo nikakvog 13-godišnjaka
koji je pravio peć. Radio je tamo 25 godina i kaže da nije bilo deteta.
Zašto njemu verujete, a meni ne? -Jer je radio u fabrici,
jer se pojavljuje na slikama i jer je Ezra identifikovao Zebkovo telo
pošto je poginuo u automobilskoj nesreći.
Piše u policijskom izveštaju iz 1978. To je konkretan dokaz.
Nema dileme. Možete da proverite platne liste.
Ne, Šlomi mi je platio u gotovini. U mejlu sam Vam poslao sliku.
Ovde je. Iz noći kad sam otpušten iz fabrike.
Te noći je Ajhman smaknut. Pogledajte datum!
0. 6. 1962. Ne razumem. -Nulti jun.
Nulti jun 1962. Nema datuma na koji bi se slavilo smaknuće.
Jeste li pomenuti u članku? - Ne. To je bila velika tajna.
Ali kupio sam to od zadnjih 10 lira koje mi je Šlomi dao.
Šira, molim Vas, nemojte da sklonite moje ime!
Davide, zaista mi je žao! Ali dok ne date nekakav dokaz,
čak i ako budete dodavali svoje ime svakog dana, ja ću ga i dalje brisati.
Borio sam se 1967. I ponovo u Jomkipurskom ratu.
Kao i moj mlađi brat, Izrael. Izrael je ubijen.
Nije imao priliku da uradi išta značajno u svom životu. Ja jesam.
Ništa spektakularno. Ali retki ljudi mogu da kažu da su stvarali istoriju.
Ja sam stvarao istoriju. Delić, znam!
Ali moje učestvovanje je napravilo razliku.
Izgradnja te peći je najznačajnije što sam uradio u svom životu.
Verovatno najznačajnija stvar koju ću ikada uraditi.
Dotakao sam istoriju. Šta je loše u tome da tražim priznanje?
Davide! Neke istine moramo strpljivo da čekamo da se razotkriju.
Možda je Vaša jedna od njih.